SOMMERLEG
12.00 GENERALPRØVE SVANESØEN
- Jeg skal aflevere en pakke. - Til frøken Marie. Det ordner jeg.
- Det kan jeg gøre. - Hvad var navnet?
- Redaktør Nyström. - Et øjeblik.
Hallo? Øjeblik, jeg taler med en mand hernede.
- Fra hvilken avis? - Året Rundt.
Vi lukker ingen journalister ind i dag.
Det er privat. Hun venter mig.
Det nummer kender vi godt. Ingen private besøg. Der er generalprøve.
- Ja, men ... - Ikke noget men.
- Sådan en bladsmører. Året Rundt ... - Hvor lugter her mærkeligt.
- Jeg kan ikke lugte noget. - Så har du ingen lugtesans.
Karl går op og afleverer pakken.
Skynd dig nu. Hallo? De må ringe igen senere.
- Men her lugter altså. - Ja, det kan meget vel være.
Men det skal et bud ikke komme og sige til mig, -
- der har været her i over 40 år.
- Der er brev til frøken Marie. - Ud, Karl. Nu skal vi klæde om.
Vi? Aldrig i livet.
Jøsses.
- Hør nu, Lys-Pelle, hvor er Marie? - Spørg Karlsson.
- Karlsson! Karlsson! - Jeg kan ikke lide fyre, der danser.
- Hvorfor begynder vi ikke bare? - Det var noget med Marie.
Der er noget galt med Marie i dag, men ingen ved, hvad det er.
Så kan vi begynde. Positioner.
Vi er klar nu.
Alting er så underligt i dag.
Det sagde jeg også til konen, da vi stod op. Vejret og det hele.
Og jeg drømte så sært i nat. Der vil ske noget.
Jeg kan mærke den slags. Og hvis ikke ...
Hvad fanden skete der? Hvad fanden skete der?
- Vi må finde fejlen. - Hvilken fejl?
- Det brænder vist i en kontakt. - Det var da satans!
Ja, det er ikke godt.
- Hvor lang tid tager det? - Det ved jeg ikke.
Ja, hvad sagde jeg? Man kan mærke det i knolden og knæene.
- Trænger du til noget, Marie? - Nej tak.
- Jo, for resten. En kop kaffe. - Det skal du få.
Aldrig har jeg set så ækle tæer.
Nye tåspidssko er kriminelle. Jeg går til Mocke og klager.
Marie, hvad er der med dig?
Er du ked af det? Skal jeg synge for dig, eller skal vi spille kort?
Er du ked af, det er blevet efterår, eller at pigerne kalder os for tanter?
Tullans søster kaldte mig for tante. Det gjorde hun ikke i foråret.
Har du kærestesorger?
I ansigtet ligner man en på 45, og kroppen er som en 18-årigs, -
- og så er vi 28, og pigebørnene kalder os for tanter.
Kaj?
Har du prøvet at drømme noget -
- og vågne så blød indeni, at du kunne tude?
Og så gå meget langt for at finde ud af, hvad du drømte.
Eller også bare ... vende dig bort fra alt.
Jeg har aldrig haft nogen, jeg kunne drømme om på den måde.
Man vågner fuld af en masse billeder fra drømmen.
Og så bliver man blød indeni.
- Hvad sagde du? - Ikke noget.
Man er jo køn. Men arbejdet slider på en.
Ikke mindst på tæerne ... og den udødelige sjæl.
DAGBOG
- Marie, hvad er der? - Der er så mange, der dør.
Tante Marie, de siger, at det er noget værre rod.
Pokkers til aftenprøver.
Man kan aldrig elske på almindelige tidspunkter.
Ud, pigebarn. Det her bliver noget værre rod.
- Prøven bliver desværre i aften. - Det er noget værre rod.
Nemlig. Men bare tag det roligt. Jeg tager det helt roligt.
Søde menneske, læg dig da ikke, så man falder over dig!
I aften. Helt rolig.
- Jeg er rolig. - Det skal han få betalt.
- Hun holder sig i hvert fald godt. - Ja, det gør hun.
- Men benene er for tykke. - Det er muskler.
Alle danserinder med klassisk træning får tykke lægge og lår.
- Det kan vel ikke være anderledes. - Må jeg tale med redaktør Nyström?
Sært, at hun aldrig er blevet gift.
Og man hører aldrig noget sladder om hende.
Du har jo også siddet i 40 år og smidt journalisterne ud.
- Hej, Nisse. - Hør engang, Marie.
- Redaktør Nyström spurgte efter dig. - Hvornår?
Lige før prøven. Han sagde, det var vigtigt.
- Jeg sendte ham væk. - Og her står jeg og ringer.
- Det er på tide, du bliver sendt væk. - Det var ikke pænt sagt.
Der er noget hårdt over hende.
Hun var jo vred på dig. Hun må jo være sammen med den bladsmører.
- Synes du, det var sjovt? - Gik du i dine egne tanker?
Jeg gik faktisk og gabte. Du lader mig jo ikke sove om natten.
- Du er ved at blive gammel. - Det skal du ikke spøge med.
- I aften skal vi sove tidligt. - Nej, i aften har jeg prøve.
Og så lige i aften, hvor jeg har taget fri fra avisen.
Så må du gå i byen med en anden.
Er du sur nu?
Det er altid teatret mig her og teatret mig der.
- Kom. Så går vi hjem. - Nu? Du er jo ikke rigtig klog.
- Hvor for ikke? - Jeg har faktisk et job at passe.
Skidt med det. Der står nok i avisen.
Skidt med din prøve i aften. Der kan du selv se.
Det er altid avisen mig her og avisen mig der.
- Der kan du selv se. - Kan du ikke finde på andet at sige?
Jo. At jeg elsker dig. Trods alt.
Det var da sødt af dig.
Jeg vil ikke tale med dig, jeg bliver så sur.
- Det har du da ingen grund til. - Jeg hader sure kællinger. Hej.
Men jeg er jo ked af det. David!
Nu må pigen tage en rask beslutning: Skal hun med eller ej?
- Der var en, der kunne rubbe sig. - Hvad sagde du?
Der var minsandten fart over feltet. Jeg mener, at du nåede ...
- Hvad sagde du? - Vil du ikke have lidt til ganen?
Er det ikke Marie? Du kan nok ikke kende mig.
- Jeg kan godt kende pastoren. - Det er længe siden.
Vi har ikke set hinanden siden min konfirmation.
Jo, Marie. Det har vi.
Hvad fanden står du dernede for? Sjussen kalder, lillefar.
Jeg tror, det er 13 år siden.
Balletskolens forårsopvisning.
Opvisningen.
En dag fuld af glæde og skuffelser.
Knuste drømme, spænding, hysteri, ophidselse.
En dag som ingen andre.
Marie! Må jeg lige tale med dig?
Det gik ikke godt. De spillede for langsomt.
Det gjorde de bestemt ikke.
- Det gik ikke godt. - Nej, men du har talent.
- Nu går jeg hjem og græder. - Ja, gør det.
- Syntes du om det? - Du var vidunderlig. Tusind tak.
- Hvad laver De her? - Jeg skal møde en.
- Hvem? - Det ved jeg ikke.
Fint, De er interesseret i balletten, men vi har ikke tid. Væk!
Det er koldt.
Om benene? Jeg mener i silkestrømper? Når man nu er danserinde.
- Hvor ved De det fra? - Jeg har set Dem.
- Hvornår? - Mange gange.
Især Deres seneste opvisning.
Jeg sidder her og tænker på ... Hvis jeg turde sige det, jeg ville ...
... så ville jeg sige ...
Hvad ville De sige?
- De vil bare grine ad mig. - Tror De? Sig det nu.
Jeg ville sige ...
Jeg ville sige, at De er det smukkeste, jeg har set i hele mit liv.
Hvor bor De om sommeren?
- På Kalvholmen. Og De? - På Blåkråkan. Vi har et hus der.
- Er det jeres? - Kender De huset?
Herregården. Som små gik Kævle og jeg på æblerov der om efteråret.
Det hedder han, fordi min søster og jeg altid kævlede om hans navn.
Jeg bor i hvert fald på herregården.
Måske ses vi.
Om ikke andet, så når I kommer på æblerov.
Goddag igen.
Goddag.
Er vandet koldt?
Ikke særligt. Og der er varmt på land.
- Fanger De noget? - Nej, fiskene sover endnu.
- Skal De ikke i vandet? - Nej, vandet er så koldt.
Det er varmt, så snart man er under. De skulle prøve.
Kunne vi ikke gå væk fra den formelle tiltale?
- Jo, det synes jeg også. - Så er det nemmere at tale sammen.
Bor De ... Bor du herude?
- Ja, derovre. På Kalvholmen. - Ja. Det sagde du jo også.
- Er du sulten? - Hvorfor det?
Jeg mener: Kan du lide skovjordbær?
Jeg kender et godt sted. Skal vi gå derhen?
Det er så mit jordbærsted.
- Kender ingen det? - Jo, du gør.
Men ingen anden. Værsgo at tage for dig.
Hvad tror du, den gøg hedder?
Det ved jeg ikke. Jeg ved så lidt om fugle.
Men jeg plejer at kalde den for sommerferiefuglen.
Den sad altid uden for huset og fløjtede den første morgen -
- i sommerferien.
Den vækkede mig.
- Bor du hos dine forældre? - Nej. De er blevet skilt.
Jeg har aldrig set min mor. Far har fundet en ny kone.
Han giver mig penge for at slippe for mig.
Jeg vil også helst slippe for ham.
- Hvor bor du og Kævle så? - Hos en gammel kælling ...
En gammel kone. Med overskæg.
Jeg holder meget af kattekillinger uden øjne. Gør du ikke det?
Og spædbørn og folk, som andre synes er hæslige.
Og mus, selvfølgelig. Og puddelhunde.
Det er faktisk ikke så synd for mig. Men folk tager mig ikke alvorligt.
Har du det virkelig så slemt?
Ja, for ingen kan lide mig. Ingen mennesker. Kun Kævle.
- Kan de ikke? - Nej. Kun Kævle.
Hvad med mig?
Kan du lide mig?
Ellers havde jeg da ikke vist dig jordbærstedet.
Det er værd at overveje. Grundigt.
Jeg dør aldrig. Jeg kan blive nok så gammel, -
- men jeg vil aldrig dø.
Jeg er bange. Jeg er bange for, at jeg, Henrik, -
- pludselig synker ned i dybet. I noget, som jeg ikke kender.
- Hvorfor siger du det? - Det ved jeg ikke.
Tanken strejfer mig indimellem. Ganske tydelig og klar.
Interessant i og for sig. Synes du ikke?
Og det var dig, der begyndte.
Du ...
... jordbærrene.
Ja, for pokker.
Du ... Henrik ...
Jeg tror, at vi bliver venner.
Det tror jeg også.
Du ... Marie.
Og så den uge, hvor onkel Erland kom på besøg.
Han gav mig et armbånd og håndkys, var meget beundrende, -
- imødekommende, elskværdig.
Vi fik vin til maden. Tante Elisabeth drak for meget, -
- fik store tårer i øjnene og talte om dengang, mor levede, -
- men ingen hørte rigtigt på hende.
Jeg henter kaffen.
Du må ikke kalde mig onkel.
I min alder er det ikke rart at blive kaldt onkel af en ung, smuk kvinde.
Du synes altså, at jeg er en ung, smuk kvinde?
- Du ligner din mor. - Gav du også hende gaver?
Det gjorde alle. Hun var glad for at få gaver af beundrere.
- Jeg tror, du var forelsket i hende. - Jeg beundrede hendes skuespil.
Er armbåndet her så et udtryk for, at du beundrer min dans?
Hvis du ikke var min gamle vens datter, -
- ville jeg sige noget, men det er lige meget.
- Sig det nu. - Det tør jeg ikke.
Lad, som om jeg er en anden. Mor, for eksempel.
- Vi to skulle stikke af. - Stikke af?
Flygte, rejse langt, langt bort, få det bedste ud af livet.
- Få det bedste ud af livet. - Fange øjeblikket, fastholde det.
- Jeg fanger da allerede øjeblikket. - Tror du det, stakkels pige?
Lykkelig er den mand, der lærer dig det.
- Livet byder på så meget. - Men onkel Erland, min dans ...
Kald mig ikke onkel. Så holder jeg op med at kalde dig ...
"Min lille pige".
Dansen er ikke alt.
Du har vel også en lille dansedreng med dun på kinderne, -
- som du drømmer med, skændes med og lægger planer for livet med?
Nej. Det har vi ikke tid til i balletten. Og heller ikke lyst.
Taler balletten sandt nu?
Du skal ikke vide dig sikker, kære Erland.
Jeg er slet ikke sikker på din udlægning.
En dag må du måske tage dig af mig og gifte dig med mig.
Jeg lever i håbet.
Du lyder som en gammel bog.
Selvfølgelig vil du håbe på det. En dag får du mig.
- For pokker. Nu må jeg løbe. - Det var lige så hyggeligt.
- Jeg må løbe. Jeg har et ærinde. - Må jeg holde dig med selskab?
Det går virkelig ikke, onkel Erland.
- Farvel, onkel Erland. - Hun løb. Du kan ikke fange hende.
- Er du sur? - Nej, jeg er ikke sur.
- Kævle, hvorfor er Husse sur? - Jeg siger jo, at jeg ikke er sur.
Når du siger det, så er du vel ikke sur. Men vi kan se, at du er sur.
Hold nu op med det vrøvl.
Er du sur over, at jeg kommer for sent?
Slet ikke.
Så må Husse være sur over noget, som vi ikke ved.
Hvad er ham onkel Erland for en torsk? Er du forelsket i ham?
Onkel Erland! Den gamle tosse.
Han er ingen gammelfar. Og han er forelsket i dig.
- Hvad med dig selv? - Er jeg nu også en torsk?
Det er da hans egen sag, hvis han er forelsket.
Han klæbede til dig efter opvisningen.
Har du det virkelig så slemt?
Fortæl nu om al din jalousi.
Har du det virkelig så slemt?
Der fik du den! Der fik du den!
Det var natten efter en skælvende hed højsommerdag, -
- fuld af hvidglødende sollys.
Stilheden varenorm.
Den rakte ligesom helt op i det stjerneløse himmeltag.
Stilheden mellem os var også enorm.
Klipperne er stadig varme.
Alting er så sært uvirkeligt i aften. Synes du ikke?
Det er smukt. Vi er i den samme sæbeboble.
Det er så smukt, at jeg kunne sprænges.
Gå i stykker, forsvinde, blive til ingenting.
- Du ... det er nok sjovt at kysse. - Det er det nok. Alle gør det jo.
Jeg er aldrig blevet kysset. Kun af balletmesteren, men han tæller ikke.
Ikke engang af onkel Erland?
Har du kysset en pige?
Hvor er det svært alt sammen. Og det hele hænger jo sammen.
Du, Marie ...
Jeg kan godt lide dig, elsker dig og sådan. Jeg mener ...
Nu synes du nok, jeg er fjollet. Jeg er en pokkers idiot.
En værre tøsedreng.
- Hvordan føltes det? - Hvad?
Da du sagde, du var forelsket i mig.
Det sidder i brystet, giver sug i maven, -
- og knæene føles som æblemos. Man krummer tæer, så det gør ondt.
- Men det sidder mest i brystet. - I hjertet?
Det ved jeg ikke. Hvordan føles det for dig?
- Jeg er jo ikke forelsket i dig. - Nej, sandt nok.
Jeg tror, at det sidder i huden.
Jeg vil have, at du rører ved mig, stryger mig over huden med hænderne.
Det sidder i skuldrene og albuerne.
Og også inde i håndfladerne.
Der sidder lidt alle steder og pusler.
Onkel Erland er nok blevet fuld. Det skal du ikke tage dig af.
Nå, der kommer ungdommen.
Der står mad i køkkenet. I må være blevet sultne.
Efter alle de kanoture i måneskin.
Tag dig ikke af det, han siger. Han er pløret.
Din mor, Marie ... plejede indimellem at danse for mig -
- på aftener som denne, -
- når der var fred og ro, og måneskinnet oplyste stuen.
Vi var alene. Ja, undskyld, at jeg tager mig den frihed at sige det.
Men din far ...
Undskyld. Undskyld, kære Elisabeth.
Hun sad derovre.
Og jeg spillede ... betragtede hendes ansigt -
- og undrede mig over, om jeg var i virkeligheden eller udenfor.
Var flygelet og gulvet, som omgav mig, uvirkeligt?
Var det kun måneskinnet og musikken, -
- der var virkeligt, håndgribeligt?
Nu er alle ure i huset gået i stå.
Og alle blomsterne i vinduet er visne og døde.
Men dengang var vi levende.
Der var røde pelargonier.
Og urene tikkede.
Udenfor skreg mågerne.
Gå I bare. Jeg bliver og holder ham med selskab.
Bådens tuden i det fjerne.
Dette og andet. Musikken og måneskinnet.
Stilheden og spændingen.
Blodets susen i trommehinderne.
Det skabte en underlig stemning. Næsten en melodi.
Et nyt rum, deråbnede sig i vores bevidsthed.
Ja, her øver jeg så om sommeren. Velkommen.
Her er morgensolen, og hver morgen klokken fire sidder to krager i træet.
Jeg synes, de er ret søde.
Senere kommer din sommerferiefugl.
Du taler som en rundviser på et museum.
Nu synes jeg godt, at vi kan kysse. Synes du ikke også det?
Jo, det synes jeg.
- Jeg låste døren. - Hvem er det?
- Det er bare onkel Erland. - Ja, gu skal jeg lægge mig.
Gu fanden skal jeg det.
Kom nu, Erland. Ellers skammer du dig bare i morgen.
Stakkels tante Elisabeth.
Nu har du en elskerinde.
Hvordan føles det? Er det spændende?
Du vil nok fortælle det til dine kammerater.
Vil du prale af det?
Man kan aldrig give nogen garanti. Men vi skal gifte os.
Jamen hvordan har du det nu? Har du aldrig længtes efter det her?
Jeg havde ikke troet, det var sådan.
Jeg var faktisk dødbange.
- Er du ikke længere det? - Nej. Er du?
- Jeg er aldrig bange for noget. - Det er jeg.
- Tal ikke om det, Henrik. - Jeg er også hundesulten.
Der er mælk og mad i køkkenet.
Den er i vinkel. Og så går vi i vandet.
Dage som perler. Runde, glimtende, trukket på guldtråd.
Dage fyldt til randen med leg og kærtegn.
Nætter i vågne drømme.
Hvornår sov man? Der var ikke tid til at sove.
- Jeg bliver aldrig overrasket. - Nu blev du da overrasket.
Jeg gik lige og tænkte på dig.
Jeg har ikke tænkt i ti år. Giver du en kop kaffe?
Det er ikke den kaffe, du bedst kunne lide, -
- men den har jeg nu heller aldrig været glad for.
Jeg er ikke så besværlig for tiden.
- Uden sukker som altid? - To stykker, tak.
- Du har da aldrig brugt sukker. - Jeg var en anden dengang.
Ja, man begynder at blive gammel.
- Hvad jager du? - Tjurer.
Jeg har altid beundret din evne til at holde fri året rundt.
- Det gør du da også. - Jeg fik den idé at tage hertil.
Fik du pakken?
Hvilken pakke?
Ser man det. Det var dig, der sendte Henriks dagbog.
Hvordan fik du fat i den? Hvorfor sendte du den til mig?
- Hvorfor sendte du den nu? - Sikke du spørger.
Jeg havde hovedrengøring. Er der mere, du vil vide?
Jeg tog den på hospitalet, så den ikke faldt i forkerte hænder.
Du synes vel, at jeg skulle have givet dig den straks.
Synes du, at det havde været passende?
Hvorfor siger du ikke noget?
Det var hyggeligt at se dig igen.
Jeg må gå nu, så jeg når båden -
- og ikke bliver tvunget til at være hos dig hele natten.
- Blev du bange? - Ja, det gjorde jeg.
Sig nu ikke, det havde ændret noget, hvis du havde fået den med det samme.
Jeg står her og ser på dine hænder.
De er smukke, men samtidig grimme på en måde.
Jeg kan ikke forklare det.
Så tænker jeg på Henriks hånd -
- og kan ikke forstå, at jeg lod dig røre ved mig.
- Du synes altså, jeg er ækel? - Ja.
Det har måske smittet?
Ja, det har det. Men nu ved jeg det. Og det er godt.
- Skal jeg følge dig til båden? - Nej tak. Jeg går selv.
Nå, er det jer?
- Hvor længe skal du øve? - Til jeg er færdig.
- Vi skulle jo til Björnö klokken to. - Er den allerede to?
- Kvart i tre. - Jeg øver, som du nok kan se.
- Du er ligeglad med mig. - Hold nu op.
- Du lader mig altid sidde og vente. - Jeg bliver nødt til at øve.
- Tak for i dag. - Nu er jeg færdig.
Nu skal du ikke ofre dig for min skyld.
Undskyld. Men mit arbejde er betydningsfuldt.
- Og hvad er jeg så? - Det er du også.
- Hvad er vigtigst? - Det var da et sært spørgsmål.
Det ved jeg ikke.
- Du er jo ligeglad med mig. - Og du er en egoist.
- Vi har aldrig skændtes før. - Det er ikke min skyld.
Er det da min skyld?
- Hvis du skal være sådan ... - Så kan vi ikke være sammen? Fint.
- Det var ikke sådan ment. - Bare et påhæng.
Hvorfor skal du være sådan?
Jeg er nervøs, så lidt jeg har øvet hele sommeren, -
- og sæsonen begynder om en uge.
Vi har faktisk været sammen hvert eneste øjeblik i to måneder.
Undskyld, at jeg for op.
- Er det så godt igen? - Ja.
Du er da også en værre tørvetriller!
Her siger man undskyld og går ud af sit gode skind.
Og så er du bare sur. Gå din vej. Jeg orker ikke dine humørsvingninger.
Kom tilbage! Jeg mente det jo ikke!
Løb du bare! Jeg vil aldrig se dig mere, din idiot!
Løb så langt væk, vejen rækker!
Jeg kan huske, at det var en lørdag. Jeg ledte efter ham hele dagen.
Om aftenen gik jeg hjem til ham. Jeg havde aldrig været der før.
Goddag. Undskyld, men er Henrik hjemme?
Han er så sjældent hjemme for tiden. Hverken om dagen eller natten.
Jeg tror, han er på sit værelse.
Da han kom hjem, græd han, så det hørtes herned og sparkede til stolen.
- Vil frøkenen have lidt portvin? - Nej tak.
Som jeg altid har sagt: Det er et frit land ...
... og jeg nøder ikke nogen.
- Måske skulle jeg bare gå op. - Giv blot ikke efter for hans nykker.
Hvorfor står du der og gemmer dig?
Jeg ville høre, om hun talte dårligt om mig.
- Han spiser her, men taler i den tone. - Det tærer ikke på fasters formue.
- Du er en dovendidrik, min dreng. - Jeg er ikke din dreng.
Du er din fars dreng. l venter bare på, at jeg dør.
Henrik er min arving, og jeg burde være død for tre måneder siden.
Ja ja, Herrens veje, fru Calwaagen.
Jeg har brystkræft.
Pastoren siger, at den, der vil eje sit liv, mister det. Men det er løgn.
- Høste sit liv. - Det er stadig løgn.
Jeg holder af at leve. Derfor overlever jeg jer alle sammen.
Selv dig, kære Henrik.
Må jeg henlede fru Calwaagens opmærksomhed på, -
- at min hest truer fru Calwaagens tårn?
Men det forhindrer mig jo ikke i at føle mig som et spøgelse.
- Prosit. - Det er høfeber.
- Vil du nu ikke have et lille glas? - Nej tak. Ikke til mig.
Jeg henter et par tæpper, pastor.
Det begynder at blive lidt køligt. Både for liget og den tjenstgørende.
Hvis pastoren sidder her af kristen pligtfølelse, er jeg imponeret.
Jeg sidder her af ren embedsinteresse.
Hvor sært det end lyder, har jeg på fornemmelsen, -
- at jeg er i selskab med døden selv.
Det er meget givende for en i min profession.
Gå nu med jer.
Der er dans ved broen, har jeg ladet mig fortælle.
- Så farvel. - Farvel.
Nu har du set, hvordan jeg har det, hvordan jeg bor. En dovendidrik ...
Din stakkel.
- Det er nok ikke så synd for mig. - Nej. Du har jo mig.
- Har jeg egentlig det? - Du har mig.
- Ja, men i dag ... - Ti stille. Du har mig.
Vi går hjem i legehuset, Henrik. Der er ikke sjovt herude i nat.
Jeg fryser.
Blyanten. Jeg tabte blyanten.
Hvor blev den af?
Kan du høre, hvor stille det blev? Pludselig blev her helt stille.
Måske er vi havnet på en anden planet.
Ja, en fremmed planet. Det fremmede.
Goddag, frøken Marie. Mig kan De vel huske?
Goddag, goddag. Dem har jeg set før.
Mine arme er helt kolde.
Men i maven og i brystet er det, som om jeg har feber.
- Nu skal jeg mærke efter. - Nej, du må ikke kilde.
Sikke et indtagende bryst, frøken.
Hvad siger De til at sove med en anden i nat?
En anden?
Det vil du vist gerne.
Det kommer an på min belønning.
Jeg er blot en stakkels pige med uskyldige behov.
Så er det udelukket.
Men hvis herren vil forlove sig med mig, -
- lover jeg, at han ikke bliver skuffet.
Vi må vente lidt, for guldsmeden har det med at drive den af om søndagen.
Herren ved altså ikke, at en sådan forlovelse befæstes med stråringe -
- og kys af 24 karat?
- Skal man ikke sværge troskab? - Sværge? Det kan du bide spids på.
Sværg på, at du aldrig vil se på nogen anden pige.
- Det sværger jeg på. - Hvis du gør det, tager Fanden dig.
Så bliver tænderne, næsen, fingrene og alt det der sorte og falder af.
Jeg sværger på, at jeg vil være dig tro, så længe jeg har lyst.
Og det har jeg altid, så jeg vil være dig tro til dommedag.
- Ellers tager Fanden dig. - Ellers tager onkel Erland mig.
Det har du rigtig godt af.
- Nu er vi forlovede. - Klæd du bare om.
- Naturen kalder. - Også her.
Jeg kunne sætte tænderne i dig.
- Hvor ville du begynde? - Ved håndfladerne og din talje.
- Og så inderlåret. - Hvad ved du om inderlåret?
Det skulle være meget lækkert ifølge en kannibal, jeg kender.
Nej, hvor uhyggeligt. Hvad var det?
Kan du ikke kende den store hornugle?
- Føj, hvor væmmeligt. - Blev du bange?
Jeg har bare lyst til at tude i nat.
Det er, som om sjælen har tandpine.
Tænk, at sjælen sidder i maven. Jeg har ondt i maven.
Du har bare spist for mange grønne æbler.
Hold om mig, Henrik. Hold i mig, så jeg ikke går i stykker.
Henrik, min lille elskede. Min elskede.
Min kæreste, lille elskede. Min elskede ven.
Hold mig fast.
Fastere.
Nu skal vi være vågne hele natten.
Helt til solen står op, og alle trolde sprækker.
Du, Henrik ... kan du mærke, hvor jeg fryser?
Jeg dirrer, så mit hjerte hamrer.
- Skab dig nu ikke. - Du skal altid bide.
Men bare vent.
Ja, herude kan vi ikke være.
Så må du bære mig ind. Jeg orker ikke at gå.
Det bliver der ikke noget af.
- Kan du ikke bære mig? - Du må være gal. Din tyksak.
- Du er en dårlig elsker. - Så gift dig med Supermand.
Nej, han han har sådan et besværligt kostume.
Er du trist?
Kan du mærke, der er efterår i luften?
På torsdag begynder dine prøver på teatret, og jeg skal til Uppsala.
- Hvornår tror du, vi kan mødes? - Vi har i hvert fald tre dage her.
- Tre dage ... - Jeg er ikke trist.
Det er jeg ikke.
Vi må skynde os. Tante Elisabeth laver mad.
- Først en dukkert. - Nej, det er for koldt.
Nej, jeg vil ikke.
Nu skal du se et flot hop.
Stop!
- Kan du skaffe noget sprut? - Jeg skal spørge min bror.
Du må forsøge. Ellers klarer jeg det ikke.
Det bliver en katastrofe. Jeg drukner mig.
Du må love mig noget.
Du må skyde Kævle. Det er synd at lade ham leve.
- Det sørger jeg for. - Det er synd for ham.
Alle mennesker lever. Løber rundt i gaderne.
Og her sidder jeg og spiser og drikker.
På teatret danser vi rundt og pjatter.
Og derude ligger Henrik og begynder at rådne.
Indtil for nylig lo vi ad alting, han og jeg.
Han lå i min favn.
Jeg kyssede ham på munden.
Sådan er livet.
Er der ingenting, som betyder noget?
Nej, min pige. I det lange løb er der ingenting, som betyder noget.
Jeg tror ikke, at Gud er til.
Og hvis Han er, så hader jeg Ham.
Og det holder jeg aldrig op med.
Stod Han foran mig, ville jeg spytte Ham i ansigtet.
Jeg vil hade Ham, så længe jeg lever.
Jeg skal aldrig glemme det.
Jeg vil hade Ham, lige til jeg dør.
Der er kun én ting, man kan gøre.
Beskytte sig, bygge en mur op, så alt det onde ikke kan nå en.
Jeg skal nok hjælpe dig. Jeg hjælper dig med at bygge en mur.
Jeg lærer dig det, Marie.
Hele den vinter arbejdede jeg hårdt og bevidstløst.
Da det blev forår, tog onkel Erland mig med ud på en lang rejse.
På den måde glemte jeg Henrik.
Muren voksede op omkring mig.
Til sidst var jeg ikke bare beskyttet, men også spærret inde.
På den måde glemte jeg Henrik.
Jeg glemte Henrik.
Ja, frøken Marie ... Det var ham bladsmøreren.
Han har været her igen. Jeg ville holde på ham, men han stak af.
Karl kan bevidne, at jeg løb helt ud på gaden efter ham.
Det gjorde han. Det så jeg.
Det passede heller ikke frøkenen. Om jeg forstår det fruentimmer.
Jeg har heller aldrig forstået dem.
Stå stille.
Tænk, at de lægger så meget arbejde i en ballet.
Pigerne viser ikke engang ben. Ikke så længe, at det bliver interessant.
Aftenprøver har Fanden skabt. Nu er der heller ikke mere øl.
Her lugter. Her er en besynderlig lugt.
De tåspidssko er rent ud sagt kriminelle.
Og i morgen er der premiere. Gå hjem og læg dig. Sid ikke her.
- Vi går hjem til mig og får en dram. - Nej, gå du bare. Jeg gider ikke.
Så skal du blive fri.
I morgen aften er du i hvert fald glad.
- For hvad? - For at det er overstået.
- Jeg bryder mig ikke om den tone. - Det gør jeg heller ikke.
Men ellers begynder jeg at tude.
Man er jo som en malet marionetdukke.
Griner man, så løber farven af en.
Gå du bare, og lad mig sørge over min ungdom i fred.
Godaften, Marie.
Er det dig? Som du dog ser ud.
Jeg har øvet mig på Coppelius' sminke.
Danser du rollen på lørdag?
Ja, mit gamle glansnummer. Gustavsson er syg.
- Det er blevet sent. - Det er sært med et nattomt teater.
Der er lidt spøgelsesagtigt.
Små dværge med pukler og store hoveder står og kigger i alle hjørner.
De har stået der gennem alle årene.
Jo ældre teatret bliver, desto flere er der.
Og de har selvlysende øjne.
Jeg ville bare høre, om du hartændstikker?
Kaj har.
Ja ja, Marie ...
Du griner ad mig.
Jeg kom ind i balletsalen i morges. Den var stor og tom. Solen lyste ind.
Du stod der ensom i din sorte dragt og bøjede og vred arme og ben.
Langsomt og stille. Du ænsede mig ikke.
Du lignede en tegning i fem sorte streger.
Og så tænkte jeg:
I tyve år har hun stået lige der hver eneste morgen, middag og aften.
l tyve år.
Nu har hun otte år tilbage, og så er hun kaput. Ude.
So long.
- Hvad med dig selv? - Jeg er balletmester.
Jeg skaber. Jeg bliver gammel og respekteret og bebyrder ingen, -
- men du, din stakkel, du kommer på pension.
Du sidder da der i din klovnedragt og kan ikke få den af.
Hvad med dig selv? Hvordan går det med dit kostume?
Du har ret. Det er som brændt fast til kroppen.
Tror du ikke, jeg forstår dig?
Du tør ikke at tage sminken af. Du tør ikke at være sminket.
Du tør ikke gå herfra, og du tør ikke blive.
Vås.
Man ser kun livet i øjnene en eneste gang, -
- når de mure, man har omkring sig, styrter i grus.
Man står der nøgen og frysende og ser sig selv, præcis som man er.
En eneste gang.
Ikke noget videre opløftende syn?
Et øjeblik tør man hverken leve eller dø.
- Er det sket for dig? - Nej, ikke for mig.
- Men for dig. I dag. Nu. - Nej.
Jo. Jeg kan se det i dine øjne.
Man vil være lykkelig, ikke? Man vil have noget ud af livet.
Man vil have minder. Man vil begynde forfra.
Det er løgn, frøken Marie. Vrøvl og drillerier.
Du danser. Punktum. Det er din formel.
Hold dig til den, Marie. Ellers går det galt.
Se dig i spejlet. Hvor ser du underlig ud.
Ja, det gør jeg for resten også.
Tak for snakken ... Du har jo besøg. Der står en hvalp og lytter.
Hvornår er du kommet? Hvorfor løb du fra mig i eftermiddags?
Fy for fanden, en grim butterfly. Den har du købt bundet.
Stå nu ikke der som en kakkelovn. Sæt dig og opfør dig som et menneske.
Hvad glor du på? Har du helt mistet mælet?
Kender herrerne hinanden? Det er troldmanden Coppelius, -
- og det er bare David, kort og godt.
Den eneste, som er rar mod mig i hverdagen.
- Jeg forstyrrer måske? - Måske gør jeg?
- Jeg går igen. - Nu ikke så hastig.
Hvor ser du sær ud.
- Jeg har bare slået hende lidt. - Bare han ikke bider dig.
- Er du jaloux? - På ham der? Næppe.
Unge mand, jeg kan trylle Dem om til en sukkerknald i min morgenkaffe.
Ved De, at jeg kan trylle Deres talent væk, -
- Deres hemmelighed og sociale position.
Jeg skriver nemlig i avisen.
Store mester, De er stærkest. Jeg usle slave adlyder Deres befaling.
Nu går jeg ... langsomt.
Men jeg står ikke og lytter ved døren. Jeg er nemlig godt opdraget.
Det regner vist.
- Har det regnet længe? - Slet ikke.
Regnen kom kvart over ni og var forbi inden en time.
Det skulle regne lidt i morgen, men lørdag får vi flot vejr.
- Skal du være grov, kan du gå. - Jeg er ikke jaloux.
Hvordan kan du arbejde her? Sammen med den idiot.
Han er ingen idiot, men en god mand.
- Han fik dig da til at græde. - Tror du ikke, du gør det?
- Det er en anden sag. - Han forstår mig. Det gør du ikke.
Har I to haft en affære?
Nej, det har vi faktisk ikke. Nogle gange er du taktløs og billig.
Beklager, at jeg ikke er kunstnerisk, og synes, kysseriet er usmageligt.
- Det viser, hvor lidt du forstår. - Sig det igen, og jeg slår dig.
Det viser, hvor lidt du forstår.
- Skal du have ballade? - Nej. Jeg er bare så træt.
- Det siger du altid. - Jeg er næsten altid træt ... nu.
Hvorfor holder du ikke op med at arbejde og gifter dig?
- Hvem ville gifte sig med mig? - Hvem tror du?
I hvert fald ikke dig. Du elsker mig ikke.
Hold op med det der.
Vil du ikke være sød at være lidt sød?
Hvorfor? Du afviser mig altid.
Jeg har jo længtes efter dig hele dagen.
- Nej, du har ej. - Jo.
Du har aldrig brug for mig.
Jeg må aldrig tage mig af dig.
Du går hellere til klovnen med den lange næse.
Hvad ved du om mig? Hvad ved jeg om dig?
- Fortsæt. Jeg vil gerne høre det. - Nej. Jeg er bare en bladsmører.
Du har da ingen glæde af mig. Du, som er så feteret.
Det er jo ikke det. Det er slet ikke det.
- Pas på. Sminken smitter af. - Skidt med det.
- Hvor gør det mest ondt? - Jeg er ikke tre og har slået knæet.
- Jeg er nok ældre end dig. - Sikkert. Jeg er til modne kvinder.
Indrøm, at det gør ondt.
Jeg er meget egoistisk, Marie.
Men selv jeg kan se ...
Hvor er dine fingerspidser runde. Sådan en fin lillefinger.
Du skulle bruge cigaretrør.
Jeg troede ikke, jeg betød noget for dig.
Tænk, hvis jeg kunne spå dig. Nej, for resten ...
Jeg ville nok bare blive skuffet.
Du behøver ikke være opofrende.
Skal vi ikke holde op med at vrøvle nu?
Det er en god idé. Jeg ringer i morgen.
Har du ikke bemærket, at jeg er her nu? Lige nu.
Hvad tror du egentlig om os to?
Der er ikke noget at skrive hjem om.
Du mener, at du vil gøre det forbi?
Ja. Det vil jeg.
- Nej, det vil du ikke. - Jo, det vil jeg.
- Nej. - Jo.
- Hvad er det her for en leg? - Jeg ved, hvad du vil sige.
"Få en vitaminindsprøjtning," eller "du mangler søvn."
"Det er bare premierenerver."
Er det da så dumt? Søde ven.
Gå nu, Henrik.
Hedder jeg nu Henrik? Hvem er Henrik?
Gå nu.
Men du skal få en godnathistorie. Tag den bog, og læs den til i morgen.
Så kan vi tales ved senere. Rigtigt. For første gang.
- Er det ikke en god idé? - Så ses vi i morgen.
Du har i øvrigt beskidte ører. Farvel, søde ven.
Og jeg havde bare lyst til at græde hele ugen og næste uge med.
Jeg ville græde alt det forhutlede bor t, -
- hele den lange og forspildte tid.
Det er underligt. Jeg kan ikke længere græde.
Vil jeg græde hele ugen? Lige før ville jeg. Men nu?
Vil jeg overhovedet flæbe?
Når jeg mærker rigtigt efter, så er jeg jo ...
... glad.
Tag hatten af.
Tag hatten af!
- Hvad laver De her? - Jeg skal møde en bekendt.
- Hvem? - Frøken Marie.
Forsvind. Fint, at herren er glad for ballet, men vi har ikke tid.
- Ja, men hun lovede ... - Væk!